Volt egyszer a 15. században egy kereskedő, akit mercatorius hívtak. Ez a kereskedő igen gazdag volt, és volt egy titokzatos vaskulcsa. Mindenki azt mondta hogy kincse van de ő ezt mindig letagadta. De a kereskedő sajnos váratlanul meghalt, és elveszett a kulcsa a vagyonával egyetemben....         
544 évvel később (vagyis most) volt egy  osztály aki osztálykiránduláson volt. Ebben az osztályban volt egy "csapat" és ebben a "csapatban" 6 (9 éves) gyerek volt. Erika, Ágnes, Laura, Erik, Norbert, Atilla. Ez a hat ember egy osztályba jártak és amikor tehették   együtt voltak, és ezen az osztálykirándulson is. Ahogy Így menet közben beszélgetve egyszer csak egy vaskulcsra bukkantak. Az volt ráírva hogy: 
mercatorius kulcs ha megtalálod légyzsives juttasd vissza   utóirat:előre is köszönöm    1475     
Már olyan régen?! Kiáltottak fel mind egyszerre. De miközben a vaskulcsot nézeggeték az osztály elment  nélkülük, és így elvesztek.                         
Most mihez kezdünk? Kérdezte kétségbe esetten Erik.
Még egy telehon sincs nálunk! Folytatta Laura a sopánkodást  Aztán mindenki megijettek és az osztályuk felé néztek akiket akkor már nem lehetett látni. Ekkor Ágnes szeme megcsillant.
De valamink mégis van valamink. Mondta Erika
De mink? Vágott közbe Norbert, mielőtt Erika befejezhette volna a mondatát
Hát a kulcs. Folytatta Ágnes.
És akkor? Mit kezdjünk egy kulcsal aki egy olyan embré volt aki legalább 500 évvel ezelőtt élt!? Kérdezte feldühödve Ágnes.